Hej. Jag kommer från utanför muren–
–där vi nästan har förintat varandra.
Vi skapade er stad som ett experiment.
Det är enda sättet att få tillbaka den mänsklighet vi har förlorat.
Och vi skapade falanger för att trygga freden.
Men vi tror att vissa av er kommer att överskrida dessa falanger.
Det är divergenterna. De är experimentets verkliga syfte.
De är livsviktiga för mänsklighetens överlevnad.
Om ni tittar nu är minst en av er beviset för–
–att vårt experiment har lyckats.
Det är dags för er att lämna er isolering och återvända till oss.
På Evelyns order är grinden stängd!
Vi lät er tro att ni är de sista av oss. Men det är ni inte.
Mänskligheten väntar på er med hopp utanför muren.
Vi är snart uppe.
Jag är precis bakom dig.
–Har du höjdskräck? –Nej. Vem har sagt det?
Ibland när jag tittar över muren, tycker jag mig kunna se nåt där ute.
–Gör du det? –Nej. Det gör jag inte.
–Du kanske ska titta skarpare. –Jag tittar.
Jag ser bara inte det du ser.
När du har det framför näsan så gör du det.
Så vi ska verkligen göra det här?
Ja.
Chicagobor.
Jag vet att ni är nyfikna på vad som finns utanför muren.
Men ibland ska murar skydda oss.
Kom ihåg att grundarna delade upp oss i falanger.
Innan vi vet deras avsikter måste muren förbli stängd.
Jeanine är död. I dag börjar vi åtala hennes medkonspiratörer...
Åtala förrädarna, stäng grinden.
–Hon gjorde fort om Jeanines misstag. –Jag måste prata med henne.
Jag tror att jag kan tala henne tillrätta.
–Men det förändrar inget, va? –Nej.
Du måste skaffa lite saker åt mig.
Vill du inte ha solen och månen också?
–Jag vet att det är mycket. –Det är omöjligt. Jag fixar det.
–Vart ska vi? Får jag följa med? –Lägg av, Peter.
Så fientlig. Det finns inga falanger. Vi kan väl vara vänner?
Tris. Du borde stå där uppe med alla de andra stadsledarna.
Nej, det är inte jag. Jag vill inte hitta på reglerna.
Stora ledare söker inte makt. Deras kall är oundvikligt.
Folk behöver dig.
Se på mig! Se på mig!
Är du beredd att dö i dag?
Gå!
Vänta där.
Vi står alla på ny mark.
Jag vigde mitt liv åt att söka sanningen.
Men under Jeanine misslyckades jag. För det ber jag ödmjukt om ursäkt.
Men mitt misslyckande bara stärkte min önskan att ställa allt tillrätta.
Falangen De ärliga finns inte mer–
–men ni ska veta att jag inte slutar att leda vår strävan efter ärlighet–
–när vi bygger upp vår stad igen!
Låt rättegångarna börja! Rättvisa ska skipas!
Må sanningen göra dig fri.
Vi vet att du hjälpte Jeanine ta över Chicago–
–och brutalt kontrollera stadsborna. Så min enda fråga till dig är:
Kände du dig ha rätt att mörda folk för att stödja hennes regim?
Absolut. Folk är får.
De behöver en vägledande herde. Och när de gör motstånd...
... så slaktas de.
–Vi borde slakta dig! –Döda honom!
Döda honom! Döda honom nu!
–Låt honom leva! –Döda honom!
–Låna er inte till sånt! –Låt honom leva! Vi är bättre än så!
Låna er inte till sånt!
Jeanine!
Jeanine är död. Låt oss inte hålla hennes ande vid liv.
–Döda honom! –Döda honom! Döda honom!
Vad ska du göra? De behöver ett svar.
–Det här är en avrättning. –Nej. Det här är en rättegång.
Och jag underkastar mig folkets vilja!
Det är dags för oss att bryta med det förflutna!
Han måste dö!
–Jag vill inte dö. –Det ville inte dina får heller.
Det fanns en tid då jag hade sagt: "Jag lämnar er med kärlek, inte hat. "
Den tiden är förbi.
Stick! Stick!
Beatrice! Förlåt mig!
Du hetsade upp hopen. Lycka till med att styra dem.
Beatrice, snälla! Låt dem inte döda mig!
Vad fan gör du? Vi måste visa upp en enad front.
Särskilt då Tris vägrar stå med oss.
Jag säger inte åt Tris att lyda.
Tror du verkligen att du kan stoppa folk från att lämna stan?
Muren är helt stängd. Mina soldater har sina order. Ingen kommer ut.
Varför krigade du mot Jeanine...
... om du bara skulle bli hon?
Ledare måste fatta tuffa beslut för att skydda sitt folk.
Du förstår det när du tar över efter mig.
Jag gör det här för dig.
Det är nog inte läge att ge sig av.
Vi kan inte ta alla strider här.
Enligt meddelandet skulle vi ut och möta resten av världen.
–Vi vet inget om avsändarna. –Är du inte nyfiken på att få veta?
Vårt hem då?
Vårt hem finns inte längre. Vi kanske hjälper Chicago bäst utanför muren.
Om det inte finns nåt där ute, om ingenting finns kvar då?
Jag kan leva med det om du är med mig.
Men jag kan inte leva utan att försöka.
–Calebs rättegång är i morgon. –Ja, jag vet.
Jag är inte skyldig honom nåt.
Nej. Nej, det är du inte.
Jag tar den här.
Tror du att jag ber dig om lov?
Nej, snälla Four! Snälla, döda mig inte. Förlåt.
Four, förlåt!
Du försökte döda din syster, Caleb.
Förlåt mig. För allt.
Kom. Vi ska upp.
–Beatrice? –Gå sakta.
Alla De lärda–fångar ska vara inlåsta i burarna. Stanna!
Jag klarar den här själv.
Kör in dem!
Du kan komma fram nu, Caleb.
Tack, Four. Tack.
Tacka inte mig. Det var din systers idé.
Räddade du mig?
Sånt gör man för nära och kära.
Kliv in i bilen.
–Jag visste det. –Tänk att du och jag kallades.
–Hej, vänner. –Vad gör du, Peter? Stick.
Jag gör ju det, sticker härifrån.
Jag vill inte vara här när din galna morsa dödar alla–
–som jobbade åt Jeanine. Okej?
Jag kan följa med er eller så kan jag...
... ropa "Hjälp, hjälp! De smiter!"
–In i bilen! –Det är ju det jag säger. Tack.
Läget, Caleb?
Vi vill ha sanningen!
–Han ska dö! –Rättvisa för alla!
Du har en plan, va?
Jag hörde inget om en fångtransport.
Du hör om den från mig.
Visa mig din körorder.
Jag har den! Här är den. Jag har allt. Öppna grinden.
En till! Kom igen, en till!
Tobias Eaton tog ut Caleb Prior ur hans bur.
Kom, vi går.
Vi tar några till!
Är du en staty? Öppna grinden.
Kom de förbi här?
Vi sticker.
De smiter.
Tobias Eaton hjälper Caleb Prior fly. Skjut för att döda.
Ingen går över muren. Vi har våra order.
–Är ni klara? –Ja.
Inte som att läsa om det i böcker, va?
–Okej, kusten är klar. –Nu får vi se vad som finns där ute.
Följ mig.
Fan. Skjut nu!
Jag tar honom.
–Förlåt, Four. –Kom, kom!
Christina!
–Jag är okej. –Ingick det i planen, tönt?
Evelyn elektrifierade stängslet.
Vi klarade det.
Tori? Tori!
–Herregud. Tori? –Kom!
–Vi måste gå. –Nej! Tori!
Vi åker!
Okej, kom.
Kom, hitåt!
Herrejävlar.
Vad har hänt här?
De skickade ingen välkomstkommitté.
"Mänskligheten välkomnar er med hopp"... Vilken mänsklighet?
Det här hålet ser radioaktivt ut. Eller det har det varit i 200 år.
–Vad menar du med det? –Nån har totalsabbat världen.
Fan.
Toppen, nu blöder himlen.
Hitåt!
Kom, så går vi. Nu, kom igen.
Det här är roligt. Jag är glad att vi gjorde det.
Tänk om det inte finns nåt annat där ute.
Det måste det finnas.
Jag är rädd.
Ja, jag tror att det är bra.
–Hör ni det där? –Det är en motor.
Nån kommer och möter oss.
Det är Edgar. Spring!
Stick! Spring tillbaka!
Hollis! Nej, Hollis!
Vad är det?
Var inte rädda. Ni är i säkerhet nu. Välkommen, Four.
–Tris Prior, en ära att träffa dig. –Hur vet du vad vi heter?
Vad i...
Välkomna till framtiden. Vi har väntat på er.
Våra plasmafält skyddar er mot gifterna.
–Vi kommer att klara oss. –Ja.
Titta.
–Det här är otroligt. –Det är helt galet!
Åh, jäkla!
Det är Tris.
Välkomna till Byrån för genetisk hälsa. Jag heter Matthew.
–Nu ska ni dekontamineras. –Det är de från Chicago.
Det är Tris Prior. Hon lyckades.
Ingen fara. Du dekontamineras nu från gifterna som plågar vår värld.
Var snäll och ta av dig kläderna och lägg in dem i brännugnen.
Var snäll och gå fram.
Placera dina fötter i ringen.
Du är ren. Stick in armen i röret i väggen.
Det är absolut ingen fara, Tris. Snälla, stick in armen i röret nu.
Jag har aldrig känt mig så ren.
Det var den bästa skumma dusch som jag nånsin fått. Lite kallt...
Hey, din är annorlunda.
Varför är alla olika?
Hej och välkomna till Byrån för genetisk hälsa.
Under tidigt 2000–tal–
–upptäckte forskare ett sätt att kartlägga och redigera vårt genom.
... eller så kan du välja hälsa. Du kan välja bara tillräckligt.
Eller så kan du välja ypperligt.
En genetisk lösning ger dig kontrollen över ditt liv.
Varför hoppas på en bättre framtid när du kan välja perfektion?
Välj Perfexia.
Det som började som ett försök att utplåna människans brister–
–utplånade nästan mänskligheten.
Genmodifiering fördjupade motsättningarna.
Genom splittringen började världen slås sönder–
–tills vi gick över en gräns från vilken ingen återvändo fanns.
I civilisationens aska grundade en liten grupp ej genmodifierade–
–Byrån för genetisk hälsa här på Chicagos O'Hare–flygplats.
Vårt uppdrag är att övervaka ett stort experiment:
Renandet av människans genom. Det experimentet är staden Chicago.
Ert deltagande i Byråns arbete gör er till framtidens väktare.
Ert öde börjar i dag.
Då så... var snälla och följ mig.
Vad är en "flygplats"?
Livet på Byrån kan vara krävande. Men jobbet är värt alla uppoffringar.
Vi har inte alla resurser vi vill ha, men ni blir nöjda med inkvarteringen.
De är här på riktigt!
Vi hämtar dem i periferin, botar dem och ger dem en chans till.
–Hej, Four. –Hej, Four.
–Hur vet de vilka vi är? –Experimentet är Byråns hela fokus.
Vår övervakningsteknik ligger sekel före allt ni kan ha sett i Chicago.
–De växte upp med att titta på er. –Inget läskigt med det... !
Förlåt alla för att de stirrar.
Er ankomst är det roligaste som vissa av oss har varit med om.
Välkomna till ert nya hem.
Var är Four? Skadade ni honom? Jag ville ha dem oskadda.
Han följde med dem. Frivilligt.
–Men han lever? –Hör du vad jag säger?
–Han förrådde dig. –Nej. Det är bara kärlek.
Han är din son. Han ska vara lojal. Jag är lojal.
Ja, det är du. Så vila nu. Jag behöver dig stridsklar.
Vad tror du?
De har studerat oss i 200 år och vi måste komma ikapp.
Vi ska väl ge det en chans?
Ja. Klart att vi ska.
Jag önskar att vi var ensamma.
Ursäkta. Chefen tar emot nu.
–Förlåt, jag menade Tris ensam. –Får vi inte gå tillsammans?
Eftersom du öppnade lådan som bjöd hit er–
–vill chefen tacka dig personligen.
Vi ses sen.
–Kläder. –Tack.
Den här vägen.
Håll din handled under skannern.
Åtkomst beviljad.
Ren.
Jag trodde inte att världen var så stor.
Chicago är en av 50 storstäder som fanns förut på bara denna kontinent.
Bortom det finns det hav och mer land än du kan föreställa dig.
Ser allt ut så här nu?
Ja.
Allt utom Providence. Därför är det vi gör här så viktigt, Tris.
–Hej. –Du måste vara chefen.
Kalla mig David. Det är ett nöje att äntligen få träffa dig.
Du måste ha jättemånga frågor.
Jag är lite överväldigad och bearbetar allt.
Åh, Tris. Jag känner dig. Jag såg dig födas.
Jag såg dina föräldrars kärlek till dig.
Jag såg en liten flicka ha en lycklig barndom–
–och utvecklas till en modig ung kvinna förmögen att välja själv.
De tappra. Trotsa Jeanine. Rädda Chicago.
För ditt folk är du divergent. För Rådet är du ett missfoster.
För mig är du ett mirakel.
David, vet du vad som händer i Chicago just nu?
Självklart. De lärda förstörde verkligen allting.
Att återställa ordningen i Chicago är lika viktigt för oss båda.
–Bara då kan vi rädda de defekta. –Vad är "de defekta"?
De genetiska ändringarna fick katastrofala följder.
För modig och du är grym. För lugn och du är passiv.
För smart och du mister medkänslan. Som din bror.
–Är Caleb defekt? –Ja.
I 200 år har de främsta forskarna bott här för att testa en teori.
Om vi kunde rädda genetiskt defekta från giftmiljön i periferin–
–och placera dem i en säker miljö–
–kanske människans arvsmassa med tiden skulle återställas.
Och återgå till sin ursprungsform.
Och jag är en av dem?
Du är den enda.
Det låter ologiskt. Four är divergent och det finns många divergenter.
Inte divergent, Tris – ren. Du är genetiskt ren.
–Resten är defekta. –Four också?
Defekt. Inte lika mycket som Caleb, men defekt.
Om vi kan förstå vad som formade dig, kanske vi kan hjälpa de defekta.
Vad har det med Chicago att göra?
Jag svarar inför Rådet. Det är de som slutligen avgör vårt öde.
Jag tar med dig till Providence för att möta dem.
När de ser att det är möjligt, att du var möjlig, förändrar det allt.
Jag förstår att det är svårt att tro mig.
Men om du inte tror mig, tro din mamma.
–Min mamma? –Natalie föddes inte i Chicago.
Hon föddes i periferin och räddades av Byrån.
–Nej, det är omöjligt. –Se själv då.
–Vad är det där? –Din mammas minnesknappar.
Med dem kan du se världen med hennes ögon.
–Vad gör jag? –Sätt en vid varje tinning.
–Natalie! Kom nu! –Jag är inte Natalie.
Vi måste gömma oss. Kom!
De kommer! Spring!
Periferisterna! Spring!
Jag är inte Natalie.
Byråsoldater!
Vänster! Flankera vänster, anfall höger!
Vi tar dig till Byrån. Du är i säkerhet.
Du behöver inte vara rädd mer.
–Hur många fler räddade ni i dag? –För få. Vi räddar alltid för få.
Chicago måste fungera, David. Det är vårt enda hopp.
... en liten grupp ej genmodifierade invidider grundade–
–Byrån för genetisk hälsa här på Chicagos O'Hare–flygplats.
Du är i säkerhet.
Du är i säkerhet nu.
Ert öde börjar i dag.
Tris.
I nödens stund gjorde din mamma nåt som ingen hade gjort förut.
Hon erbjöd sig att lämna den trygga Byrån och själv gå in i experimentet.
Hon gjorde det för att hon visste att de defekta var värda att rädda.
Hon trodde så mycket på experimentet att hon var beredd att delta i det.
Om jag kan visa Rådet att ditt mirakel kan kopieras–
–så är hennes livsverk fulländat.
Rådet måste då se alla människor, var de än föddes, som livsvärdiga.
Hjälp mig. Du räddade en stad.
Hjälp mig att rädda världen.
Det var fantastiskt.
Det var som om jag var hon och såg allt med hennes ögon.
Jag kan fortfarande inte fatta att mamma kom härifrån.
Jag förstår varför hon stack.
Litar du på honom? David?
Jag litar på henne.
–Åtkomst nekad. –Tris?
Åtkomst beviljad.
–Där är du ju. Är du klar? –Hälsa David från mig.
Tobias Eaton. Du har tilldelats mig.
Jag heter Nita. Vi går.
–Varför får inte alla komma upp hit? –Det är en av Rådets många regler.
–Absolut inte min. –Jag gillar inte separationen.
Och snart är det inte nödvändigt.
Men, Tris, vem sa att det är dåligt att vara annorlunda?
Jag vet att det inte var din mamma.
Jag vet att jag kan kopiera det här. Jag behöver bara tid.
Du, Regina, du verkar trevlig, men jag är ingen skrivbordsjobbare.
Jag måste vara där det händer.
Vi övervakar för att hålla koll på utvecklingen i Chicago.
Det är här det händer.
Hays, det här är din kapsel. – Prior, du får nästa.
Motståndet ökar. Evelyn börjar reagera.
Följ skeendet och rapportera.
Jag flydde precis från Chicago.
Nu måste jag sitta här och titta på det livet ut?
–Med Caleb? –Vill du förvisas till periferin då?
Övervakningstekniken är otrolig. Den som skapade den är ett geni.
–Tack. Det var ett kärt besvär. –Rövslickare!
Fortsätt så, Prior.
Och du – sätt igång.
–Det är väldigt mycket eldkraft. –Periferin är full av farligt folk.
–Ta på den här. –Vad är det?
Personliga drönare. De utökar synfältet och visar 3D–modeller.
–Som på den gamla De tappra–tiden. –Fast här är inget gammalt.
–Här. –Tack.
Sätt på headsetet.
Vänster hand aktiverar drönarna.
–Gör den nåt mer? –Inte mycket.
Använd drönarna för att hitta målen. Det tar ett tag att få grepp om det.
Ja.
Okej.
Identifierat.
Mål identifierat.
Jag tror jag har grepp om det.
–Får jag ställa en fråga? –Javisst.
Om mamma föddes i periferin, hur hamnade hon i Chicago?
För ni kunde väl inte bara skicka in henne genom porten, va?
Rådet planerar alltid noga hur de introducerar nya element i försöket.
Men de ingriper när de behöver det?
–Ja. –Varför ingriper de inte nu då?
Det kommer de att göra. Vi måste bara övertyga dem.
–Kan jag ändå räkna med din hjälp? –Ja. Kan jag räkna med dig?
Jeanine var chanslös mot dig.
Ju fortare vi blir klara, ju fortare far vi till Providence.
Allegiant. Är det vad ni kallar er?
De fridfulla passar inte längre.
Vad exakt är ni lojala mot? Falangsystemet?
Falangerna bevarade freden länge.
Själv tvingades jag lämna min falang, Jag miste mitt liv, mitt barn – allt.
Jag förstår din vrede, Evelyn.
–Men vägen fram... –Är vi redan på.
Jag lovade att komma ensam, men jag är inte ärlig eller fridfull.
Så jag ljuger och slåss om jag måste.
Ser du de här ärren? Jag föddes inte som fridfull.
Och jag lovar, jag är inte rädd för att slåss för det jag tror på.
–Vi verkar lika som två bär. –Men det behöver inte vara så här.
Vi kan träffa en uppgörelse.
–Tillbaka! –Stanna!
Okej, Caleb. Meddela mig om nåt ändras.
Några tappra lierar sig med Johanna.
Men resten av De ärliga stöder Evelyn.
Situationen ballar ur. Har David sagt vad han kan göra?
När vi har pratat med Rådet kan Byrån ingripa.
Så allt hänger på det mystiska Rådet?
–Om de säger nej då? –David säger att de inte gör det.
David. Okej...
Jag fick veta varför jag inte får åka upp.
–Jag är defekt och du är ren. –Jag vet.
–När tänkte du berätta det för mig? –Jag vet inte, jag...
Jag trodde inte att det var viktigt.
Det spelar ingen roll om du är ren eller defekt.
Du är ändå samma person för mig.
Den är inte alls perfekt, men Byrån räddade min mamma från periferin.
–Jag hade inte funnits utan dem. –Vad vet du om vad de gör där ute?
–Du vet det de säger till dig. –Han behöver dig där uppe.
Han behöver dig där uppe.
Folk här är trevliga. Skumma, men trevliga.
De är definitivt skumma.
Man vänjer sig.
Nästa gång vill jag med till periferin.
–Du är inte klar. –Jag ska med.
Tris...
Jag vet att separationen har varit jobbig för dig och Four.
Men jag har studerat er tillräckligt för att veta att ni två löser det.
Vi har det bra.
Allt är bra.
Bra. Då börjar vi jobba.
Då kör vi! Ställ upp! Klart väder! Vi ska ut!
Kom igen, kom igen! Sätt fart nu!
Kom igen!
Okej, lystring nu!
Uppdraget är humanitärt, men Lindalekolonin är farlig.
–Förstår alla det? –Ja!
–Vad är livslängden här ute? –25–30 år.
Om vi får folk tidigt så kan de bli 50–60 på Byrån.
Tapper, om jag fick bestämma hade du inte varit här ute.
Du tyckte Chicago var hårt, men det här är periferin.
Vi ska rädda så många barn vi kan. De växer upp i vidriga förhållanden.
Ha vapnen till hands och följ reglementet.
Jag vill inte förlora nån.
Bullfrogs! Ta era vapen!
Bullfrogs kommer! Spring!
Ut, ut, ut!
Drönare! Gå!
–Hjälp! –Stanna, stanna.
Jag vill till min pappa! Nej!
Kom!
Spring!
Söker mål.
Häråt.
Mål identifierat.
–Stanna! –Kom inte hit.
–Vi ska hjälpa er.
–Jag vill bara prata. –Rör inte min familj!
–Sluta! –Låt bli!
Släpp honom!
–Vad gjorde ni? –Det är ingen fara.
–Jag vill se pappa. –Four, kom! Vi måste fortsätta!
–Det är okej. –Vi måste fortsätta.
–Kom! –Romit!
Vad fan händer här?
Gör bara ditt jobb, tapper. – Nu går vi.
Sätt fart!
Två barn var! Kom!
Stanna!
Det heter "tvål". Prova det. Vad är det, tönt? Är du vilse?
Jag söker Four. David och jag far till Providence.
Hej och du med chefen, va? Snabbt jobbat.
Peter, låt henne vara.
–Du behöver inte försvara mig. –Givakt!
Klargör för Providence. Vi är på mitt skepp om en timme.
David, du. Kan vi prata om mitt jobb? Jag är ingen sekreterare och...
Om du är upptagen i dag – jag fattar. Okej, vi pratar i morgon. Bra idé.
Jag behöver prata med dig.
Vad är det här, Nita?
–Vaccinationer. –Va? Vi fick inga vaccinationer.
Four.
Titta på det här.
–Hej. Vad heter du? –Vad jag heter... ?
Hej.
–Ledsen för det med din pappa. –Min pappa?
–Okej, vi ses på basen. –Ja.
Det är inget humanitärt uppdrag. Vi räddar inte barn, vi stjäl dem.
Det är det här vi gör. Nu vet du.
David tar dem härifrån, raderar deras minnen med gasen–
–och fostrar dem på Byrån.
Om man tar bort det de vet, så tar man bort det de är.
Jag tror att det är meningen.
De var alla obeväpnade.
Jag viker mig inte för det här.
Samla alla som är kvar. Vi tar striden till Evelyn.
Gör er klara!
I dag störtar vi Evelyn!
Till varje pris.
Allt det här är realtid. Deras övervakning är makalös.
Kan du bruka lite allvar nu? Det här är vårt hem.
Och det blir krig.
–Vart ska du? –Jag ska göra nåt åt det.
Four! Vad försöker du göra?
–Jag hämtar Tris. Vi sticker. –Du får inte åka upp dit.
–Vad gör du? Du får inte vara här! –Four, det kommer inte att gå.
Inkräktare i centralhissen!
–Vi sticker och det nu. –Va? Jag kan inte.
Du förstår inte än, men folk här har ljugit för dig.
–Vad menar du? –Vad de än har sagt så har de...
Sänk vapnen!
–Han har stulit barn från familjer. –Vi ger dem ett bättre liv.
–Genom att döda deras föräldrar? –Det var en tragisk olycka.
En hemsk olycka betyder inte att det var fel.
Det här är inte platsen vi trodde...
Ville du rädda ett friskt barn eller en sjuk gubbe?
–Jag hade inte valt. –Bra. Nu är bägge två döda.
Vi måste gå.
–Vi måste tillbaka till Chicago. –Nej, vi måste vänta.
–David är inte den du tror. –Du vet inget om David.
–Du vet inte vad vi har jobbat med. –Vet du vad som händer där ute?
Klart jag vet. Varför tror du att vi ska träffa Rådet?
–Jag vill att du lyssnar på mig. –Tris.
Du följer med mig.
Jag måste gå.
Du gör ett misstag.
Är du klar?
Ja.
Autopilot på.
Om du vill till Chicago så flyger jag dig.
Nej tack.
Ska du gå genom periferin? Knappast.
Man får lov att återvända hem, Four. Kom.
–Ja. –Jag följer med.
Allt klart. Flyg oss till Chicago.
Jag förstår hur du känner–
–men det du ska göra får följder för människor i hela världen.
Om Four inte förstår det, så är det inte ditt fel.
David ville inte att du skulle se det du såg i periferin. Han kollar allt.
Bara hans skepp kan flyga genom kamouflagemuren.
Varför berättar du det för mig?
Vi flyger dig inte till Chicago.
Håll i dig!
Välkommen till Providence.
Jag förstår varför de inte vill dela med sig.
En dag är hela världen lika vacker.
Som ni ser så stöder flera genetiska markörer denna slutsats.
Personlighetstester, beteendeanalys, stimulusrespons...
–Hon klarade allt galant. –Det låter jättebra, om det är sant.
David har ljugit för oss förut. – Visst har du, David?
–Jag vill höra vad flickan säger. –Varför? Hon säger det jag säger.
Låt oss få höra, David.
Det var väl chockerande, miss Prior, att få veta att ni är ren.
"Ren" – jag vet inte ens vad det betyder.
Ja, det är chockerande. Ju mer jag hör om historien–
–ju mer känner jag att ni gör om samma misstag hela tiden.
–Tris, det är fel sätt. –Låt henne tala, David.
–Vilka misstag, Tris? –Människor kan inte kategoriseras.
Det funkar inte. Det är kanske dags att börja inkludera alla–
–i stället för att dela in dem i grupper.
Oavsett om de är rena eller defekta.
–Det skulle vi inte diskutera. –Det borde vi.
Allt är bara ett experiment för er, men folket i Chicago är verkliga.
De är i krig på grund av söndring som ni skapat och ni hjälper dem inte.
David styr förvaltningen av Chicago.
Han är här för att förlänga anslaget.
Det gör vi gärna, men om det nu är så illa som hon säger, David–
–ska du inte se över ditt hus först?
–Du sa att du inte kunde göra nåt. –Jag gör nåt.
–Jag återinför falangerna. –Va? Varför?
Jag hoppades att Allegiant skulle lösa problemet.
Falangerna fungerar, Tris. De bevarar freden. De skapade dig.
Jag skulle aldrig ha litat på dig.
Du vill ha förändring utan uppoffring och fred utan kamp.
Världen fungerar inte så.
Är du okej?
Jag klarar mig. Det är inte så långt till Byrån.
Jag måste till Chicago och säga att Johanna är Evelyns minsta problem.
Du behöver den här för att passera kamouflagemuren.
Vi behöver din hjälp, Tobias. Du vet inte vad han är kapabel till.
–Tris då? –På Byrån är hon utom fara.
Hon är för viktig för honom.
Jag behöver ett försprång.
Så när David frågar, säg då att jag lämnade kvar dig här. Okej?
–Varför? –Då vet Tris att du ljuger.
Det var en olycka. Det var turbulens. Inte värre än ett oväder, men...
En blixt, kanske. Vi bara störtade.
Var är Four?
Jag svimmade. När jag vaknade var alla döda.
Four lämnade kvar mig.
Vi kollar att han inte är i periferin eller i kolonierna.
Vi hittar honom, det lovar jag.
–Four skulle aldrig lämna kvar nån. –Ja, han sa att du skulle säga det.
Four försöker ta sig till Chicago.
Peter.
Hej, David. Jag trodde inte att du visste vad jag hette.
Jag känner till alla viktiga från Chicago.
Verkligen?
Om jag är så viktig, varför gav du mig ett så kasst jobb?
Vi måste alla offra nåt.
Jag ser inte dig offra nåt.
Peter...
Jag behöver hjälp med nåt i Chicago.
Vad får jag ut av det?
Om du lyckas bra så får du vilket jobb du vill.
Utom mitt.
Vet du var Peter är?
–Är han inte i sin kapsel? –Nej.
Nej, jag vet inte var han är.
Kan jag hjälpa dig med nåt?
Kan du hitta Four?
–Du får inte säga det till nån. –Okej, visst.
Allt du behöver, Beatrice.
Kom igen, Four. Var är du?
Evelyn. Vi hittade honom utanför muren.
Ta av den.
Var är min son?
Jag vet inte.
Edgar sa vad som finns där ute. Så ut med språket.
–Annars håller vi din rättegång nu. –Nej, det gör ni inte.
–För jag har nåt som du behöver. –Verkligen? Och vad är det?
Det som vinner kriget åt dig.
–Hej. –Nåt nytt?
Nej.
Jag är ledsen.
–Hittade du honom? –Ja, jag hittade Four.
Och det är nåt mer som du måste se.
Okej, kör.
Där! Det är han! Vi har honom!
Four!
Lugn, han är okej. Fortsätt titta bara.
–Vad är det här för ställe? –Du kommer älska det.
–Vad är det? –Prova det, så får du se.
Men prova inte på nån du gillar.
Jag undrade när du skulle våga möta dig.
I tre veckor lämnade du mig här.
Jag ledde en falang! Jag skyddade vår son mot Jeanines råskinn.
Skyddade honom? Är det det du kallar det? Slå ditt eget barn!
Det gjorde honom till den han är.
Se till att han får en rejäl dos.
Tobias.
Jag försöker bara hjälpa dig att bli bättre.
Jag är verkligen ledsen, men...
Vem är du?
Föreställ dig om du släppte ut det här mot Allegiant.
Inte ens Johanna kommer att minnas en tid när du inte var ledare.
Vem tipsade dig om det här?
Du har en väldigt mäktig vän där ute. Om du väljer samtal och inte strid.
–Har vännen ett namn? –David.
David?
Hälsa min vän att jag inte använder det där mer än som sista utväg.
Varför skulle David stödja Evelyn? Det är helt ologiskt.
–Är du okej? Jag var orolig för dig. –Du måste sluta fred med Allegiant.
Nej. Johanna har gjort sitt val. Jag ville aldrig ha kriget.
–Men jag lovar att göra slut på det. –Du anar inte vad du står emot.
–Johanna är inte problemet. –Jag vet att du är arg på mig.
Och jag förstår det. Jag bara... jag menade aldrig...
Det är jobbigt för mig med. Jag vill inte hålla dig här.
Släpp ut mig då.
Jag kan inte. Jag har ansvar. En dag förstår du det.
Men just nu måste du stanna här. Jag ska göra slut på det här.
–På nåt sätt. –Hur ska du göra slut på det?!
Lugn. Du behöver inte stanna här så länge.
Vad menar du?
Evelyn bestämmer sig nu. Om hon använder minnesserumet–
–kan Chicago glömma sitt eget namn.
Vi måste sticka. Hämta Christina och möt mig där ute.
–Vart ska vi? –Hem.
Åtkomst beviljad.
Hur går det i Chicago?
Skyddar du stan mot Evelyn och de falanglösa?
Tris. Du måste glömma Chicago.
Du har studerat mig i åratal och vet ändå ingenting om mig.
Du raderar allas minnen i Chicago, va?
–Du har aldrig stött Allegiant. –De behandlade dig hemskt.
–De dödade dina föräldrar. –Four är där!
Four... Ja, ja, Four är där. Men han är defekt, som alla andra.
–Vart ska du? –Jag tar ditt skepp och försvinner.
–Du kan inte flyga. –Kolla bara.
Autopilot på.
Tris Prior stjäl min farkost. Hämta tillbaka henne.
–De här är till dig och Tris. –Hur visste du att vi skulle sticka?
–Ni är inte de enda som hatar David. –Okej, kom.
–Tack. –Hoppa in.
–Tafsar du så åker du ut. –Nu räddar vi Four.
Tre skepp följer efter oss.
–Plasmaskepp omringat. –Tvinga ner henne.
Autopiloten sätter ner henne säkert.
–Vad försöker de göra? –Tvinga ner oss på marken.
Jag flyger manuellt.
–Stig! Stig! –Jag försöker!
–Höjd...
Jag har det.
–Era order, sir? –Skjut ner henne.
Innan hon når kamouflagemuren. Ni kan inte följa efter genom den.
Vi är dödens.
Vi dör, vi dör!
Håll i er!
Det blir på håret!
Det måste gå att stänga av gasen. Fläktsystemet finns överallt i stan.
–Där nere. –Johanna. Vi kom hit i grevens tid.
Det är dags, Evelyn.
Du sa att gasen var en sista utväg.
Hur tror du att din rättegång slutar?
–Säg till så fort serumet släpps ut. –Okej.
–Lycka till. –Tack.
–Hur funkar drönarna? –Starta ditt headset.
–Och... ? –Se och lär.
Stanna! Släpp era vapen!
Hallå! Vad gör ni? Sätt ner mig!
Okej, honom får du ta.
–Akta! –Förlåt.
–Stanna där! –Duktig tjej.
Spana.
Nej, fan heller. Jag sticker.
Vad fan är det där?
Förlåt mig.
–Jag skulle aldrig ha litat på honom. –Du gjorde det du trodde var rätt.
Jag älskar dig.
Vi måste hitta Evelyn.
Kom!
Serumstatus: klart.
Om du trycker på den knappen...
... är vi helt skyddade i valvet.
Och ingen annan får nånsin veta vad som hände med dem.
Ditt val.
Påbörjar serumförångning.
Hör ni! De startade precis serumutsläppet.
Vet du hur det kan stängas av?
–Inte än. –Häråt.
–Det är låst. –Jag provar från kontrollrummet.
Evelyn, du måste genast stoppa det.
Jag ville inte göra det här, men jag måste.
Bara jag vet hur Chicago kan räddas.
Jag gjorde rätt i att stänga porten, men ingen lyssnade. Ingen!
Inte ens du. Allegiant får skylla sig själva.
Serumet drabbar inte bara Allegiant. Det raderar allas minnen i hela stan.
–Va? –De ljög för dig.
Evelyn. Jag vill stå vid din sida.
Men det du gör mot den här stan gör du också mot mig.
Mamma.
–Tobias... –Jag kommer inte att veta vem du är.
Gör det inte.
Snälla.
Gå.
Nej!
Därför väljer man en som jag till ett sånt här jobb.
Jag hoppas att du tittar, David!
Christina, har du luskat ut dörren?
–Låses den inifrån går den inte upp. –Fortsätt försöka!
Börjar släppa ut serum.
Andas inte in gasen!
–Caleb, goda råd är dyra här! –Vänta. Jag tror jag har hittat nåt.
–En flaskhals där gasen pumpas ut. –Bryt deras samband med skeppet.
Caleb? Caleb?
Tris? Tris, hör du mig?
Caleb!
Jag går in.
Va?
Jävlar! Vad i... ?
–Stoppa det! –Det är låst!
Peter, öppna dörren!
Jag hittar dig, Peter.
–Tobias. –Du är okej.
–Kan du stoppa det? –Nej.
Caleb, hör du mig? Caleb, var är du?
Caleb Prior!
Förlåt!
Tris, titta. Det är skitsmart. De la rören i luftkanalerna.
Säg bara var det är.
Här. En ventil där styr luftflödet. Men jag vet inte hur du kommer dit.
Jag vet. – Four!
Gå.
Tris. Det är i slutet av korridoren.
Stäng dörren.
Tris, jag kontrollerar allt. Jag kan försegla rummet du är i nu.
–Sluta bara göra motstånd. –Du har en väg nerför trappan.
Det här är dumt. Sluta bara.
Jag skapade dig. Du kunde lika gärna vara mitt barn.
Det uppför du dig som. Ett bortskämt barn.
Längst ner tar du stegen upp.
Det är över, Tris.
Söker mål.
Söker mål. Söker mål.
Mål identifierat.
Där är du.
Du har rätt, David. Det är över.
Nej!
–Serumutsläpp stoppat. –Hur defekt var jag nu?
Faran över.
Faran är över.
Faran över. Faran över.
Vi lyckades.
Sånt gör man för sina nära och kära.
Caleb, gör en sak till. Jag vill skicka ett meddelande till David.
Jag heter Tris Prior och jag är här för att avslöja sanningen.
Andra lever på den här planeten. De ser oss inte som jämlika.
De kallar sig för "de rena" och oss för "de defekta".
De byggde en mur för att skilja oss från deras värld.
Och falanger för att skilja oss från varandra.
Hallå! Kom igen!
Tror ni att ni kan dumpa mig så här?
Få mig att göra ert smutsgöra och sen utplåna mig som de andra?
Vi kom överens, Cal!
Vi var deras experiment och det nästan förintade oss.
Jag ställde in autopiloten mot området där vår vän är.
Med en liten överraskning när det passerar kamouflagemuren.
De försökte få oss att glömma vilka vi är och var vi kom ifrån.
Men de lyckades inte. Så här står vi nu – tillsammans.
Inte som fem falanger, utan som en stad.
Och vi ska riva deras mur.
Jag vill ha takvåningen! Ja! Just det!
Eller... ett rum i det där ascoola området där uppe.
Okej, hör på... Jag kan till och med ta tillbaka min gamla koj.
Kom bara igen och öppna portjäveln!
Snälla!
Ni har sett oss. Och nu ser vi er.
Till er utanför muren säger jag högt och tydligt – för ni lyssnar.
Chicago är inte ert experiment. Det är vårt hem.
Och kommer alltid att vara det.